You are here
Home ›Presentationer och rapporter från de offentliga mötena i Paris och Saint Nazaire
Möte i Paris (22 september 2023)
Fredagen den 22 september höll IKT ett offentligt möte i Paris med cirka 37 personer närvarande. Bland deltagarna noterades följande politiska grupper: Robin Goodfellow, Internationella gruppen för kommunistisk vänster (IGCL), Internationella kommunistiska strömmen (IKS) och en medlem av CNT-AIT. Ämnet för mötet var marschen mot krig och revolutionärernas roll i denna nya politiska situation. IKT-kamrater från Storbritannien, USA och Italien var närvarande för att belysa den internationella aspekten av vårt möte och allvaret i den nuvarande politiska situationen. Vi publicerar här inledningen till diskussionen, följt av vår politiska slutsats om detta möte.
Imperialistiskt krig och/eller klasskrig
Idag befinner vi oss fortfarande mitt i den längsta recession som kapitalismen någonsin har upplevt (efter den längsta ekonomiska boomen, i Frankrike känd som de "trettio glansfulla åren"). Detta har lett till otroligt komplexa motsättningar på alla områden; ekonomiskt, socialt, miljömässigt och till och med hälsomässigt.
1. Vad har lett till den nuvarande situationen?
Under 60- och 70-talen upplevde kapitalismen en otrolig våg av klasskamp i hela världen (både i öst och väst). Arbetarnas motstånd tog fart och urholkade kapitalisternas manöverutrymme. Detta ledde sedan till rationalisering och omstrukturering av ekonomin och industrin överallt. Efter en exempellös attack mot arbetarklassen i form av Reaganomics och Thatcherism, flyttade de kapitalistiska staterna sina företag till länder där lönerna var mycket låga. Under en tid gjorde denna politik, som en del av globaliseringens utveckling, det möjligt att motverka profitkvotens fall.
Men politiken att angripa löner och sociala förmåner kunde bara köpa dem lite tid; den kunde inte hejda nedgången i profitkvoten. Sedan början av 2000-talet har det stått klart att ingen ny produktions- och ackumulationscykel har varit möjlig. Men kapitalismen står också inför (ta bort flera) ytterligare kriser, vilket vi redan har påpekat ovan.
Efter finanskrisen 2008 var det enda de kunde göra för att rädda systemet att införa en politik med "lätta pengar". Med hjälp av kvantitativa lättnader (QE) doserade centralbankerna sedan njkapitalismen med sitt morfin. Återigen hade denna politik sina begränsningar. De finansiella bubblor som när som helst kunde spricka måste stävjas. En låg inflationstakt var till en början tänkt att hjälpa till att betala av en del av skulderna. Men inflationspolitiken spårade ur och visade sig vara okontrollerbar. Därför infördes en kreditåtstramningspolitik i slutet av 2022, och återigen idag. Nollräntan, som hade gjort det möjligt att ge syre åt systemet så att företagen kunde återhämta sig, ersattes av en ny kreditåtstramningspolitik som kan leda till en allvarlig recession. Federal Reserves (FED) ränta steg till 5,25% i augusti. Europeiska centralbanken (ECB) höjde sin ränta till 4,5 %, den högsta sedan våren 2001.
Kreditåtstramningen leder dock till konkurser och en fastighetskris i flera länder (Kina, USA, Storbritannien och snart Frankrike). I Tyskland är det varuhus som går i konkurs på löpande band, på andra håll är det de kraftigt stigande amerikanska räntorna, den kinesiska fastighetskrisen... skrev Le Monde den 28 augusti:
Under de senaste veckorna har oroväckande tecken för den globala ekonomins hälsa hopat sig... Företagens insolvens ökar överallt; de har redan överskridit 2019 års nivåer i Storbritannien, Kanada och Sverige.(1)
Några siffror:
A. Kina
I år förutspår Internationella valutafonden (IMF) en tillväxt på 3,2 % för Kina, den lägsta takten på fyra decennier och långt under det officiella målet på 5,5 %. Men på det hela taget oroar situationen i Kina kapitalisterna. Landet går mot strömmen och står inför en potentiell deflation - det vill säga ingen inflation. Konsumentpriserna förblev således stabila i juni jämfört med ett år tidigare, medan producentpriserna fortsatte att sjunka, vilket återspeglar en trög efterfrågan som ytterligare försvårar återhämtningen, enligt officiella siffror som offentliggjordes den 10 juli. Dessa siffror ökar oron för deflation - en nedgång i konsumentpriserna - i världens näst största ekonomi.
B. Europa
Här har vi ekonomisk stagnation i kombination med ihållande inflation. Inflationen ökar i tio av de tjugo länderna i eurozonen, däribland Belgien, Spanien, Irland, Portugal, Österrike och Italien. Ökningen är störst i Frankrike, där den gick från 5,1% i juli till 5,7% i augusti (den statistik som harmoniserats på EU-nivå skiljer sig något från INSEE:s, som anger inflationen till 4,8%). Den europeiska BNP-tillväxten reviderades ned för det andra kvartalet till 0,1% enligt Eurostat den 7 september 2022 efter 0,1 under det första kvartalet. Och samtidigt är tillväxten i Tyskland, den största europeiska ekonomin, 0%. Denna ekonomiska stagnation, i kombination med ihållande inflation, komplicerar uppgiften för ECB, som hade mandat att hålla inflationen på 2 procent på medellång sikt!
C. USA
Vi får höra att den ekonomiska situationen är solid. Vi vet att de statistiska uppgifterna inte är korrekta och döljer verkligheten och de verkliga arbetslöshetsnivåerna. Men avmattningen på arbetsmarknaden har bekräftats. I augusti skapades 187.000 nya arbetstillfällen, vilket är betydligt lägre än genomsnittet för de senaste tolv månaderna, som var 271.000, enligt uppgifter från Bureau of Labor Statistics som offentliggjordes den 1 september. Statistiken för juni och juli reviderades också ned med 110.000 arbetstillfällen från de ursprungliga uppskattningarna. När det gäller arbetslösheten har den ökat ganska markant, från 3,5% till 3,8% mellan juli och augusti, och återvände till sin högsta nivå sedan början av 2022.
Kapitalisterna berättar inte hela sanningen eftersom de inte vill skrämma upp aktiemarknaderna, som lever på tron att allt kommer att bli bättre; så de fuskar. Men vi läser i Le Monde att
Världshandeln har gått in i en recession - ned 0,7 procent under det första kvartalet.(2)
Hur kan affärerna samtidigt vara i recession och ekonomisk tillväxt? BNP tar även hänsyn till konsumtionen, men du måste fortfarande köpa mat.
Den enda lösningen för kapitalismen skulle därför vara en ny ackumulationscykel. Men den har förgäves försökt finna den i mer än 50 år. Endast krig, genom att förstöra levande och dött kapital, skulle kunna möjliggöra denna nya cykel för etablissemanget. Vi har nått den punkten. Men kapitalismen står dessutom inför många andra problem, som att stoppa skövlingen av naturen, som redan är en oundviklig barriär. Det är därför mot bakgrund av denna oundvikliga fråga och bristen på råvaror som marschen mot krig hotar.
Det är därför en ny väg mot ett allmänt imperialistiskt krig har öppnats. Från och med nu kommer det imperialistiska kriget att bli herre på täppan och styra hela den internationella situationen.
2. Mot ett imperialistiskt krig
Ur vår synvinkel är alla andra frågor underordnad de ökande imperialistiska spänningarna.
A. Rekonstruktion av block
Kinas premiärminister Li Qiang uppmanade till motstånd mot blockkonfrontation: "Vi bör inte välja sida", varnade han den 6 september 2023. Han uppmanade också till åtgärder mot risken för "ett nytt kallt krig", under toppmötet i Indonesien före mötet mellan företrädare för stormakterna (den amerikanska vicepresidenten Kamala Harris och den ryska utrikesministern Sergei Lavrov) och ledarna för Sydostasien.
I slutet av toppmötet sade Indonesiens president Joko Widodo "Jag kan garantera att om vi inte kan hantera våra meningsskiljaktigheter kommer vi att förgöras."
De viktigaste aktuella problemen och konfliktområdena är Ukraina, Taiwan, Sydkinesiska sjön och beväpningen av Nordkorea, som Kamala Harris påminde om. Vid toppmötet fördömde hon "Rysslands olagliga invasion av Ukraina", säkerhetsutmaningarna i Sydkinesiska sjön och hotet från nordkoreanska missiler.
De exakta konturerna av blocken är naturligtvis ännu inte fastställa, men vi kan se huvudkomponenterna.
- USA har lyckats stärka och utvidga Nato bakom sig och skapa AUKUS i Asien och Stillahavsområdet.
- Det andra blocket runt Kina är ännu inte definitivt enat; för närvarande försöker Kina stärka det globala syd och försvara sina intressen mot västblocket. BRICS-gruppen har utökats med Saudiarabien, Förenade Arabemiraten, Iran, Egypten, Etiopien och Argentina. BRICS kommer därmed att öka från fem till elva medlemmar. Gruppen kommer att representera 46% av jordens befolkning och lite mer än en tredjedel av världens BNP.
Kina vet mycket väl att inte alla deras intressen överensstämmer med landets egna. Den enda verkliga gemensamma punkten är ambitionen att föreslå en annan internationell ordning, skild från den som idag domineras av de rikaste ekonomierna på planeten.
En annan gemensam punkt gäller hur man ska "detronisera" dollarn, symbolen för västvärldens hegemoni. De senaste månadernas västliga sanktioner mot Ryssland - frysningen av centralbankens dollarreserver, uteslutningen av ryska banker från det internationella interbanknätverket SWIFT, förbudet mot oljeimport från Moskva osv. - har återuppväckt många tillväxtländers intresse för "de-dollarisering".
Sedan kriget i Ukraina inleddes har initiativen för att minska användningen av den gröna dollarn mångdubblats. Ryssland säljer nu sina kolväten till Peking i renminbi. I januari anslöt Ryssland sitt interbank-meddelandesystem till Irans, vilket gör att banker i båda länderna kan utbyta pengar utan att gå via SWIFT. Under våren köpte Kina, som också håller på att utveckla en konkurrent till SWIFT (China International Payment System, CIPS), flytande naturgas (LGN) från Förenade Arabemiraten i yuan.
B. Det finns andra tecken som är mer smygande:
Handelskrigen fortsätter och intensifieras. Enligt IMF har 3 000 nya handels- och tullhinder upprättats under 2022 (tre gånger fler än under 2019), vilket kommer att innebära en minskning av den globala BNP med 7 %.
Det stöd som beviljas under förevändning av den "gröna ekonomiska omställningen" är mycket talande. Europa säger sig vara redo att gräva upp stridsyxan mot USA, på grund av amerikanska subventioner för elbilar som gynnar dem som är "Made in USA". Är de två partnerna och allierade på väg att starta om handelskriget? Uppenbarligen inte. Men detta är ett tecken på ökande spänningar mellan staterna.(3)
Vad är fakta?
Som ett led i kampen mot inflationen tillkännagav Joe Biden i somras en omfattande stödplan med en åtgärd som är särskilt irriterande för européerna: en skattelättnad på upp till 7 500 USD för inköp av en elbil, förutsatt att den kommer från en amerikansk fabrik, inklusive batteri. Donald Trump hade redan förklarat ett handelskrig mot Kina och sedan mot Europa med höjningen av tullavgifterna. Och nu tar Joe Biden ett steg som syftar till att stärka sin industri som en prioritet.
Mer allvarligt är att USA leder handelskriget mot Kina, i synnerhet genom att metodiskt följa en strategi för att försvaga kinesisk teknik. I mitten av sommaren utfärdade USA en exekutiv order som förbjuder amerikanska investerare att från och med 2024 placera sina dollar i Kina inom viktiga sektorer, t.ex. vissa sektorer inom AI, kvantdatorer eller till och med halvledare. Detta är vad vissa kallar "teknikkriget".
Frankrike uppmanar EU att reagera mot invasionen av kinesiska elbilar på den europeiska marknaden.(4)
Råvaror står i centrum för konflikterna (t.ex. vete i Ukraina). Råvaror (vete, sällsynta jordartsmetaller etc.) spelar en mycket viktig roll eftersom det som står på spel är imperialistisk dominans och världsherravälde. I detta sammanhang är det grundläggande att säkerställa kontrollen över områden som är rika på råvaror (t.ex. Afrika).
Denna jakt på råvaror fortsätter också i oceanerna och nära polerna där konkurrensen utvecklas. De på varandra följande militärkupperna i Afrika visar att situationen blir ohållbar för de svagaste länderna, vars rikedomar exploateras av deras "beskyddare". Men omedelbart efter att man lämnat en imperialistisk "beskyddare" uppstår frågan om dess ersättare igen.
En krigsekonomi i hela världen (vi hänvisar till vår artikel om utvecklingen av krigsekonomin i världen och särskilt i Frankrike med Emmanuel Macrons deklaration i ämnet).(5)
Generella spänningar i hela världen. Ukraina är bara trädet som döljer skogen, etc...
FN räknar till elva konfliktzoner i världen: Myanmar, Haiti, Demokratiska republiken Kongo, Afrikas horn, Sahel, Afghanistan, Libanon, Syrien, Jemen, Sydsudan och Nigeria.(6) Vi skulle vilja lägga till andra som är mer allvarliga som Ukraina, Armenien och Azerbajdzjan, Irak, Kina och Indien, Korea, Taiwan och Kinesiska havet...
3. På den sociala nivån
Varje dag ser vi ytterligare bekräftelse på vad vi skrev i nummer 22 av Bilan och Perspektiv för första halvåret 2023, som ägnas åt återupptagandet av arbetarnas kamp.(7) Självklart är innehållet i kampen fortfarande svagt efter 50 år av nedgång i arbetarnas kamp. Å andra sidan ser vi en ökning av strejker och strider över hela världen med en enorm förvirring bland arbetare som inte kan frigöra sig från de fackliga bojorna.
Vi kommer att bespara läsaren hela litanian av strider eftersom de börjar bli utbredda överallt. Vi vill särskilt betona kampen vid fronten, i Ryssland och Ukraina, eftersom många sa till oss att vi var på fel spår när vi förutspådde dem och sedan riktade en del av vår verksamhet mot NWBCW kommittéer.
A. Världen före kriget i Ukraina: en komplex och svår situation på grund av arbetarklassens svaghet.
Fram till nyligen var det andra former av kamp som växte fram överallt, och snarare i periferin av de centrala imperialistiska makterna, det vill säga i "världens fabriker" (Kina, Vietnam, Indonesien, Indien, etc...) eller till och med på andra håll - till och med i Syrien. Vi börjar också se en ökad styrka i reaktionerna i Ryssland och Ukraina. Dessa reaktioner är mer riktade mot den ekonomiska situationen (obetalda löner) än mot kriget.
I systemets centrum är striderna av blandad karaktär, eftersom attacker också pågår mot småbourgeoisin och medelklassen i form av deras proletarisering. Det är återigen i dessa skikt som kapitalet kan utvinna hamstrade pengar för att driva nationella ekonomier, genom att frånta dem de "vinster" de åtnjutit och anställa dem som billig arbetskraft (prekarisering).
Men de senaste strider som arbetarna har fört, även om de inte var segerrika och inte visste hur de skulle ta sig utanför fackföreningarnas ramar och borgarklassens övervakning, har visat att arbetarklassen inte är nöjd. Den har en stor potential för kamp mitt i det växande missnöjet.
Det är i den period som nu inleds som riskerna blir mer ohanterliga för världens borgarklass. De måste fundera ut hur de skall kunna fortsätta på krigets väg, återuppbygga vapen- och ammunitionslagren medan befolkningen och proletärerna alltmer stryps av utsugningen, och fortsätta sina attacker mot sociala insatser medan den sociala marken är opålitlig och instabil.
B. Sedan kriget i Ukraina: måste den sociala kampen ta en ny inriktning, på grund av kampen mot åtstramningar och restriktioner som härrör från stärkandet av krigsekonomin - vilket innebär mindre att leva för, mer för militären.
Så bortom slagfältet Ukraina-Ryssland kommer de ansträngningar som krävs för att upprätthålla krigsekonomin - under en period av attacker mot levnadsstandarden - att visa sig allt mer problematiska för borgarklassen.
I Ukraina leder redan den långa, misslyckade motoffensiven och den snabba ökningen av levnadskostnaderna till en upptrappning av arbetarprotesterna över hela landet.
- Staten vill avskaffa den tredje strålskyddszonen och sociala garantier för offren för Tjernobylkatastrofen (i synnerhet förmånspensioner, gratis måltider för barn i skolor och andra betalningar). Redan den 4 juli demonstrerade invånarna framför stadshuset i Ovruch, i Zhytomyr regionen.
- Det pågår en strejk vid Novokostyantynivska-gruvan i Kirovograd-regionen, där man utvinner uranmalm. Det är den största anläggningen för uranbrytning i Europa. Sedan den 17 juli har gruvarbetarna vägrat att gå under jord. Gruvan sysselsätter nästan 650 personer, av vilka 200 är mobiliserade i armén.
- Den 15 juli protesterade sjukvårdspersonal från flera offentliga sjukhus vid kommunfullmäktige i Kryvyi Rih och ropade "Våra löner! Våra löner!". De gick i två månader utan att få betalt efter att de bara hade fått en handpenning för maj månad, då betalningarna upphörde. Den 22 juli ägde ett nytt möte rum. En sjuksköterska från den neurologiska avdelningen på det 11:e sjukhuset sa att utöver de ständiga förseningarna av löneutbetalningarna har personalstyrkan minskats avsevärt.
- En tekniker från Kharkivs största byggföretag, Zhytlobud-1, vittnar: "Semester betalades inte ut, lönen halverades.”
- Och vid fronten: i Bakhmut, till exempel, den 25 juni i 31:a anfallsbrigaden. Efter offensiven fick soldaterna en sådan motattack att de retirerade längre tillbaka än före offensiven. Nästa dag anlände överstarna med hot. Men två bataljoner vägrade att slåss. De gav inte de motsträviga mat och hotade att fängsla dem. Tre bataljoner lade ner vapnen, eftersom de hade förts till slakthuset utan stöd. 30 personer sköts omedelbart. De utsåg en ny befälhavare, men samma sak hände igen. Det fanns fortfarande ingen mat, bara torra ransoner. Om de hotas med fängelse svarar de: "Fängsla oss, och vem kommer att ta våra platser?" Nu fortsätter de att slåss men utan att avancera. (Uppgifterna bekräftas av Der Spiegel.)
Antalet fällande domar för att ha undvikit mobilisering enligt artikel 336 i strafflagen fortsätter att öka, om än inte lika snabbt som i början av året (för Ukraina talar vi om 200 000 förvägrare).
Ju längre kriget varar i Ukraina, liksom i Ryssland, desto mer kommer vi att få se många sociala strider utvecklas om lönerna. Det förekommer redan strejker på grund av obetalda löner i både Ukraina och Ryssland.
I Ryssland är det ungefär likadant.
- Det finns flera fängelser. Förra året fängslades omkring 300 ryska värnpliktiga som vägrade att strida i Ukraina i en källare i Zaitsevo, Luhansk Oblast. Där hotades de, fick ingen mat, kallades "grisar", fick inte gå på toaletten, fick inte tvätta sig och fick ingen medicinsk vård. Vi är också medvetna om tortyrhandlingar.
- Den 17 maj läckte information ut om en strejk och demonstrationer av flera dussin arbetare vid UAZ fordonsfabrik i Ulyanovsk. Enligt telegramkanalen Baza, som publicerade en video filmad på plats, samlades arbetarna för en protest i verkstäderna och klagade över låga löner.
- Men de mest hätska konfrontationerna ägde rum nära frontlinjen den 24 maj. 39 före detta fångar rymde från träningslägret "Storm Z" i Lisichansk (i den så kallade "Folkrepubliken Lugansk"). Polismyndigheterna i Rostovregionen mottog en efterlysning med en beskrivning av desertörerna.
- Den 27 maj fick vi veta att 7 beväpnade före detta fångar hade rymt från en rysk militärenhet nära Soledar i Donetskregionen.
- I marinkårens 155:e brigad har sedan krigets början omkring 220 militärer vägrat att delta i krigsoperationer, vilket framgår av den ukrainska generalstabens operativa sammanfattning från den 22 mars.
För mer information, se artikeln från Le Monde som lyfter ett hörn av slöjan över reaktionerna i Ryssland inom armén och i landet.(8)
På andra håll i världen utvecklas strider, särskilt för levnadsstandarden.
Förenta staterna, Storbritannien och Tyskland har upplevt starka strejker; borgarklassen ser sig tvingad att vidta ännu mer restriktiva åtgärder mot strejkrätten. I USA talas det om en lag mot att "jobba långsamt" i hamnarna och betrakta det som en " otillbörlig stridsåtgärd". Detsamma gäller i Storbritannien där "miniminivåer" kan komma att fastställas för många offentliga tjänster. I skrivande stund förbereds en ny, aldrig tidigare skådad strejk i de "tre stora" företagen inom bilindustrin i USA.
Det är en strejk som kan förändra USA:s ansikte. För dess anhängare kan den innebära ett brott med 40 års lönestagnation (reallönerna har ökat med 9% sedan 1979, enligt Federal Reserve Bank of St. Louis) och fackföreningarnas kontinuerliga tillbakagång sedan Ronald Reagan sparkade över 11.000 flygledare 1981. För kritikerna kan det innebära en återgång till 1970-talet.(9)
I Tyskland ökar strejkerna för bättre löner. Enligt DIW-experten Karl Brenke "har det varit fler strejker under de senaste tio åren än under tidigare årtionden."(10) Och sedan dess har järnvägsarbetare och flygplatsanställda lagt ner arbetet under våren. På Deutsche Bahn planerades en obegränsad strejk som resulterade i ett avtal om en löneökning på 410 euro per månad: 200 euro betalas ut från december 2023, till vilket 210 euro läggs till från augusti 2024. Järnvägsarbetarna kommer också att få en skattefri bonus på 2 850 euro som betalas ut med oktoberlönen.
Och hur är det med Kina? Protester och strejker i kinesiska fabriker ökar, enligt sajten China Labor Bulletin (CLB) som övervakar sociala rörelser.(11) Under första kvartalet 2023 registrerade sajten 108 proteströrelser, tio gånger fler än under sista kvartalet 2022, och dubbelt så många som under hela 2022. Demonstrationerna är koncentrerade till exportindustrin, främst elektronik, följt av kläder, leksaker och bilar, enligt den Hongkongbaserade sajten.
I Syrien har demonstrationerna återupptagits i stor skala i södra delen av landet, trots de senaste årens hårda repression, mot den svindlande ökningen av levnadsstandarden. Och till och med i Kenya i juli!
4. NWBCW
Vi kommer nu till de praktiska och militanta konsekvenserna av den politiska situation som vi just beskrivit.
IKT gjorde rätt i att försvara skapandet av NWBCW-kommittéer. Uppenbarligen är deras framgång inte omedelbar; många är dödfödda. Vi är varken immediatister eller förblindade när det gäller de svårigheter vi kommer att stöta på. Detta är en långsiktig inriktning som kommer att ställas mot marschen mot krig. Reaktionerna i Ukraina och Ryssland visar redan vilken väg dessa strider kommer att ta. Andra internationalister som inte ville arbeta konkret med oss agerar också på liknande sätt, som vissa anarkister i CNT-AIT, eller Assembly, etc… Således är, och kommer vår politik mot krig att bli alltmer fundamental; och vi kommer att bli tvungna att koppla samman arbetarnas omedelbara kamp för levnadsstandard med kampen mot det imperialistiska kriget.
Ju mer kriget intensifieras, desto mer kommer det att förvandlas till ett klasskrig.
Anteckningar från mötet
Vi kunde på nytt bekräfta förändringen i den politiska situationen på flera grundläggande punkter: marschen mot krig och arbetarklassens reaktion, som fortfarande är svag men inte desto mindre verklig. Vi upprepade nödvändigheten av NWBCW-kommittéerna. Och viktigast av allt, vi upprepade vår uppmaning till alla revolutionärer och internationalister, utan undantag, att arbeta med oss för att stärka vårt gemensamma politiska ingripande under den kommande perioden.
En kamrat från CNT-AIT berättade vad deras organisation har gjort på ett praktiskt plan för att hjälpa desertörer från båda sidor. Detta gjorde det möjligt för oss att upprepa vårt stöd för denna typ av åtgärder, samtidigt som vi dessutom klargjorde nödvändigheten av att hjälpa dessa deserterande kamrater att hitta samtalspartner som är mer lämpliga och mer effektiva än vi själva för denna typ av åtgärder (med en påminnelse om RKD som använde kväkarna för att hjälpa tyska desertörer under andra världskriget).
Kamraterna från USA, Storbritannien (efter deras inlägg - se nedan) och Italien gjorde kopplingen mellan arbetarkampen i sina respektive länder, vilket gav mer substans åt vårt konkreta politiska ingripande (och som välkomnades av en deltagare eftersom deras inlägg gjordes på franska). Som svar på utfrågningarna från vissa kamrater i rummet som frågade varför internationalister som tillhör den kommunistiska vänstern inte alla arbetade tillsammans när detta skulle stärka deras inlägg, upprepade IKT att kommittéerna är öppna för alla revolutionära internationalistiska kamrater. Ingen är utesluten från dessa kommittéer eftersom alla internationalister som kämpar för revolutionen är välkomna att ansluta sig till dem. Vårt offentliga ingripande på detta område är dock av praktisk natur och omfattar flygbladsutdelning, gemensamma offentliga möten, stöd till internationalistiska militanter i svårigheter som desertörerna och, kanske inom en snar framtid, kamrater som fängslats av sin "egen" borgarklass, etc. På detta sätt vill vi göra mer än att bara göra platoniska uttalanden mot kriget som andra revolutionära grupper har gjort, vilket i och för sig inte är fel men helt klart otillräckligt.
Tyvärr spårade mötet, som kunde ha fördjupat sig mycket mer i alla aspekter av den nuvarande situationen och dess praktiska konsekvenser, ur något på grund av kamraterna i IKS, som inte ville försvara sin nuvarande politiska ståndpunkt om marschen mot kriget i förhållande till vår presentation, vilket en ung kamrat uttryckte starkt beklagande för. Dessa kamrater försökte avleda diskussionen till den fackliga frågan, och till spetsfundiga frågor som går mer än tjugo år tillbaka i tiden. Vi ville inte polemisera alltför mycket i dessa frågor under offentliga möten, och därför gjorde vi inte det här.
Diskussionen om den fackliga frågan fördes dock i så dålig anda att till och med den närvarande militanten från CNT-AIT var tvungen att tydligt påpeka att IKT-kamratens ord hade förvrängts fullständigt, eftersom han var politiskt överens med dem, och att det inte fanns någon anledning att flytta diskussionen till denna terräng. En annan deltagare förstod inte den spänning som var uppenbar bland vissa deltagare under mötet. Från vår sida fanns det ingen animositet, vi ville bara ha en politisk diskussion, och att den diskussionen skulle vara så djupgående som möjligt, inte mer. Dessutom hade vi inget intresse av att gräva upp mer än tjugo år gamla meningsskiljaktigheter som IKS-kamraterna aldrig upphör att kasta i ansiktet på oss. Vilket sätt att avskräcka unga sympatisörer från att komma och diskutera med medlemmar av den kommunistiska vänstern!
Alla dessa snedsteg visar bara att dessa kamrater, som är mycket idealistiska i sin brist på konkret analys och som lever kvar i det förflutna, inte förstår allvaret i den politiska situation som vi befinner oss i. Vi uppmanar dem att ta sig samman för att ta itu med de grundläggande frågor som mänskligheten, och särskilt arbetarklassen, för närvarande står inför. Vi har annat, mycket allvarligare arbete att utföra.
Vad oss beträffar kunde vi försvara och utveckla vår politiska ståndpunkt. Detta var viktigt och det är vad vi gjorde. Kanske IKS-kamraterna nu kommer att försvara sin politiska vision i sin tidskrift och lämna den gamla historien åt sidan, som inte har något med politik att göra och som är föråldrad sedan årtionden tillbaka.
För att belysa hur oseriösa en av dessa idealister var, erinrar vi om deras surrealistiska, ganska originella inlägg, i vilket de anklagade oss, genom att upprepa samma fras mer än tio gånger, för att förkasta klasskampen. Vad de menade med detta är det ingen som vet!
M.O.Groupe révolutionnaire internationaliste
25 september 2023
Inlägg av en kamrat från CWO
IKS:s anklagelser förtjänar inte något svar. Ställd inför kapitalismens många kriser är arbetarklassen mänsklighetens sista hopp. Men över hela världen befinner sig arbetarklassen inte under de bästa förutsättningarna. Under den senaste strejkvågen i Storbritannien deltog våra kamrater i strejkvakter och demonstrationer i flera städer (Cardiff, London, Guildford, Leicester, Liverpool, Manchester, Lincoln, Newcastle, Glasgow och andra). Arbetarna, i våra diskussioner med dem, förklarade att de inte hade något verkligt hopp om att få löneökningar som skulle motsvara inflationen. Fackföreningarna har fortfarande en stark ställning och utsätts inte för något verkligt tryck från arbetarklassen. Detta kommer inte som någon överraskning. Efter årtionden av reträtt kommer det att ta tid för arbetarklassen att hitta sin egen väg igen. Problemet är att arbetarna fortfarande inte är redo att kämpa och/eller är alltför timida av rädsla för att förlora det lilla de har vunnit. Under dessa förhållanden är det mycket lätt för fackföreningarna att framstå som stridbara även om de saboterar kampen och dom krav som ställs. Och vi kan ännu inte tala om en mer medveten kamp här. Kort sagt, det problem vi för närvarande står inför är inte först och främst fackföreningarna, utan graden av militans inom arbetarklassen.
Sedan kriget i Ukraina inleddes har hela vårt politiska perspektiv grundats på insikten att detta krig är ett avgörande ögonblick i den imperialistiska historien. Och denna vändpunkt kräver ett nytt svar från revolutionärer och från den kommunistiska vänstern. Vi måste överge den meningslösa, sekteristiska polemiken från förr, där varje grupp försöker bevisa att den är bättre än de andra. I dag är situationen alldeles för allvarlig och farlig för sådana meningslösa lekar.
Om vi vill vara en del av en verklig klassrörelse, som kan bemöta det kapitalistiska barbariet, måste vi ändra vår inriktning. Vi måste fokusera på vad vi är överens om som internationalister om vi hoppas kunna vägleda de oundvikliga strider som kommer. Vi har därför beslutat att inte svara på fåfäng polemik och provokationer eller kritik, annat än internationalisternas nödvändiga agerande. Vår kamp är mot imperialisterna och dem som skulle försvara vänstern av det ena eller andra imperialistiska projektet. Detta är grunden för vårt stöd till NWBCW-kommittéerna.
Kommittéerna måste visa vägen genom att koppla den ekonomiska kampen till den politiska kampen, men de kan bara lyckas när klassen börjar ansluta sig till dem i vid bemärkelse. Vissa bildas över hela världen (i Sydkorea, Turkiet, Kanada och USA), men för närvarande är de flesta av dem politiska militanters verk (även om den i Glasgow bildades i ett arbetarklassområde med deltagande av en del av det lokala samhället). Om arbetarna inte gör dem till sina egna, kommer de då att förbli tomma? Det är en början, och de utgör en konkret form av internationalistisk praxis som går utöver simpla avsiktsförklaringar.
Möte i Saint-Nazaire (29 september 2023)
Den 29 september organiserade IKT ett offentligt möte i Saint-Nazaire, med närvaro av militanter från IWG, CWO och det nybildade RIG.(12) Innehållet i mötet rörde vår analys av den internationella situationen, som präglas av marschen mot krig, och dess konsekvenser för revolutionärerna. Detta första möte möjliggjordes tack vare kollektivet "Ami.e.s de May", som var värd för mötet i sina lokaler och av vilka några deltog i diskussionen.
Mötet inleddes med tre inlägg, varav det första sammanfattade den analys som RIG formulerat i texten "Guerre impérialiste et/ou guerre de classe" (översatt ovan). De inlägg som följde fokuserade mer specifikt på betydelsen av gränserna för den nuvarande arbetarkampen i Storbritannien och USA. Kamraterna kunde visa hur intensifieringen av de internationella spänningarna påverkar borgarklassens politik och deras försök att hålla saker under kontroll socialt. Fackföreningarnas roll och det demokratiska partiets identitära politik avslöjades på ett konkret sätt. Dessa kamrater visade också inriktningen på sin verksamhet som militanter i NWBCW:s kommittéer.
Förutom kamraterna från IKT deltog aktivister och sympatisörer från "Ami.e.s de May", en militant från Lutte Ouvrière (LO), en arbetare från Italien som kom på grund av sin internationalistiska läggning, samt en grupp sympatisörer och medlemmar från IKS. För organisatörerna var poängen med diskussionen att presentera allvaret i den internationella situation som skapats av kriget i Ukraina. Vi betonade att detta bara kan förstås i relation till den kapitalistiska ekonomins ihållande kris. Av denna anledning uppstår många spänningar i många länder, vilket främjar ett återupplivande av arbetarnas kamp, särskilt i de kapitalistiska centren. Slutligen var det viktigt för oss att visa att internationalister har ett ansvar för att delta i denna återupplivade kamp, och att diskutera möjligheten att ingripa med deltagarna.
På initiativ av IKS handlade diskussionen till en början om ganska sekundära punkter i inläggen, som vårt påstådda misslyckande med att ta hänsyn till konfliktens geopolitiska insatser, vår påstådda förvirring om basfackföreningar och, kanske mest förvånande, vår påstådda underskattning av krigets allvar. Detta var mer än väl magstarkt från en grupp som mot alla bevis försvarar den idealistiska uppfattningen om " sönderfallet" enligt vilken borgarklassen inte skulle leda samhället mot krig!
Även om kamraten från LO var medveten om våra meningsskiljaktigheter, noterade han att han instämde i vår analys av marschen mot krig och arbetarklassens fortfarande centrala roll för att stoppa denna process. En debatt följde om den revolutionära organisationens natur, som enligt honom oundvikligen skulle innebära deltagande i fackföreningar. För vår del visade vi att fackföreningarnas förlamande effekt är mer än bara en följd av "ruttet ledarskap". Det finns obestridligen militanta arbetare i dessa organisationer, och vi ingriper i de strider som de leder. Men detta förändrar inte det faktum att fackföreningarna i grunden tillhör borgarklassens system för att hantera arbetarklassen. IKS å sin sida såg sig föranlåtna att till sitt svar lägga ett outtalat förakt för LO-militanten och avslöjade en attityd som helt strider mot andan i detta möte.
Andra inlägg tog upp viktiga frågor som tillståndet för klassens kampvilja, dess sammansättning efter vågor av omstrukturering av arbetskraften och prekarisering av lönearbete, samt betydelsen av Gula västarna-rörelsen. Vi noterade dock till vilken grad IKS:s ingripande var samordnat i syfte att snedvrida diskussionen, som spårade ur till förmån för deras rent ut sagt verklighetsfrämmande anklagelser mot våra ståndpunkter. Trots vår vägran att följa dem på denna väg förstörde militanterna debatten genom att framkasta alla möjliga icke verifierbara detaljer helt utan något sammanhang, som var tusen mil från de andra deltagarnas funderingar. Ett sådant raseri kan inte i första hand förklaras med politiska motiv, genom vilka dessa ingripanden skulle ha kunnat framföras med lite mer försiktighet. Genom att frigöra sig från all rädsla för förlöjligande och självfixering verkade författarna till dessa inlägg tro att de hade vunnit någon form av avgörande slag... på en mark där vi inte hade någon som helst lust att vältra oss.
Alla dessa attityder som består i att ingripa utanför ämnet för det offentliga mötet, och alla dessa försök att dra fördel av diskussion för att avleda dessa diskussioner, och att utan anledning eller relevans ifrågasätta vår allmänna politiska verksamhet, anser vi vara farliga, olämpliga och kontraproduktiva. Denna groteska attityd av provokation och anklagelser gynnar inte de politiska grupper som anstiftar den. Vilken bild vi skapar av den kommunistiska vänstern, av sådana som fortfarande hävdar att de är en del av den! Vi förväntar oss som ett minimum en ursäkt från dessa kamrater.
Den allvarligaste aspekten är otvivelaktigt effekterna av denna inblandning på mötet. Ett sådant beteende kan bara leda till att vi skrämmer bort ansvarsfulla sympatisörer som dras till vår politik eller annars skulle vilja diskutera den, genom att göra oss löjliga. Denna avsiktliga, samordnade praxis, som vi har sett vid våra två senaste möten, är inget annat än en kampanj för sabotage och demoralisering. Denna sekteristiska frenesi lyckades inte avleda mötet från dess huvudsyfte, nämligen att betona den nya och farliga situation som en dekadent kapitalism kastar in dagens samhälle i. Vår prioritet förblir att arbeta med andra internationalister överallt, som ser de verkliga faror som inte bara arbetarklassen utan hela mänskligheten står inför, när den kämpar med ett dödsdömt imperialistiskt system.
V.A.Groupe révolutionnaire internationaliste
2 oktober 2023
Fotnötter:
(2) ibid.
(4) L’Express, 13.9.2023
Börja här...
Internationalistiska Kommunistiska Tendensen (IKT) består av (föga förvånande!) icke vinstdrivande organisationer. Vi har inga så kallade "professionella revolutionärer" eller betalda tjänstemän. Vår enda finansiering kommer från medlemmarnas och anhängarnas prenumerationer och donationer. Alla som vill donera kan nu göra det på ett säkert sätt genom att använda Paypal knapparna nedan.
IKT-publikationer är inte upphovsrättsligt skyddade och vi ber endast att de som återger dem anger ursprungskällan (författare och webbplats leftcom.org). Att köpa någon av de publikationer som anges (se katalogen) kan göras på två sätt:
- Genom att skicka ett e-postmeddelande till uk@leftcom.org, us@leftcom.org eller ca@leftcom.org och be om våra bankuppgifter.
- Genom att donera kostnaden för de önskade publikationerna via Paypal med hjälp av knapparna "Donate"
Vi kommer efter förmåga att översätta dom engelskspråkiga texterna till svenska.
ICT sections
Basics
- Bourgeois revolution
- Competition and monopoly
- Core and peripheral countries
- Crisis
- Decadence
- Democracy and dictatorship
- Exploitation and accumulation
- Factory and territory groups
- Financialization
- Globalization
- Historical materialism
- Imperialism
- Our Intervention
- Party and class
- Proletarian revolution
- Seigniorage
- Social classes
- Socialism and communism
- State
- State capitalism
- War economics
Facts
- Activities
- Arms
- Automotive industry
- Books, art and culture
- Commerce
- Communications
- Conflicts
- Contracts and wages
- Corporate trends
- Criminal activities
- Disasters
- Discriminations
- Discussions
- Drugs and dependencies
- Economic policies
- Education and youth
- Elections and polls
- Energy, oil and fuels
- Environment and resources
- Financial market
- Food
- Health and social assistance
- Housing
- Information and media
- International relations
- Law
- Migrations
- Pensions and benefits
- Philosophy and religion
- Repression and control
- Science and technics
- Social unrest
- Terrorist outrages
- Transports
- Unemployment and precarity
- Workers' conditions and struggles
History
- 01. Prehistory
- 02. Ancient History
- 03. Middle Ages
- 04. Modern History
- 1800: Industrial Revolution
- 1900s
- 1910s
- 1911-12: Turko-Italian War for Libya
- 1912: Intransigent Revolutionary Fraction of the PSI
- 1912: Republic of China
- 1913: Fordism (assembly line)
- 1914-18: World War I
- 1917: Russian Revolution
- 1918: Abstentionist Communist Fraction of the PSI
- 1918: German Revolution
- 1919-20: Biennio Rosso in Italy
- 1919-43: Third International
- 1919: Hungarian Revolution
- 1930s
- 1931: Japan occupies Manchuria
- 1933-43: New Deal
- 1933-45: Nazism
- 1934: Long March of Chinese communists
- 1934: Miners' uprising in Asturias
- 1934: Workers' uprising in "Red Vienna"
- 1935-36: Italian Army Invades Ethiopia
- 1936-38: Great Purge
- 1936-39: Spanish Civil War
- 1937: International Bureau of Fractions of the Communist Left
- 1938: Fourth International
- 1940s
- 1960s
- 1980s
- 1979-89: Soviet war in Afghanistan
- 1980-88: Iran-Iraq War
- 1982: First Lebanon War
- 1982: Sabra and Chatila
- 1986: Chernobyl disaster
- 1987-93: First Intifada
- 1989: Fall of the Berlin Wall
- 1979-90: Thatcher Government
- 1980: Strikes in Poland
- 1982: Falklands War
- 1983: Foundation of IBRP
- 1984-85: UK Miners' Strike
- 1987: Perestroika
- 1989: Tiananmen Square Protests
- 1990s
- 1991: Breakup of Yugoslavia
- 1991: Dissolution of Soviet Union
- 1991: First Gulf War
- 1992-95: UN intervention in Somalia
- 1994-96: First Chechen War
- 1994: Genocide in Rwanda
- 1999-2000: Second Chechen War
- 1999: Introduction of euro
- 1999: Kosovo War
- 1999: WTO conference in Seattle
- 1995: NATO Bombing in Bosnia
- 2000s
- 2000: Second intifada
- 2001: September 11 attacks
- 2001: Piqueteros Movement in Argentina
- 2001: War in Afghanistan
- 2001: G8 Summit in Genoa
- 2003: Second Gulf War
- 2004: Asian Tsunami
- 2004: Madrid train bombings
- 2005: Banlieue riots in France
- 2005: Hurricane Katrina
- 2005: London bombings
- 2006: Anti-CPE movement in France
- 2006: Comuna de Oaxaca
- 2006: Second Lebanon War
- 2007: Subprime Crisis
- 2008: Onda movement in Italy
- 2008: War in Georgia
- 2008: Riots in Greece
- 2008: Pomigliano Struggle
- 2008: Global Crisis
- 2008: Automotive Crisis
- 2009: Post-election crisis in Iran
- 2009: Israel-Gaza conflict
- 2020s
- 1920s
- 1921-28: New Economic Policy
- 1921: Communist Party of Italy
- 1921: Kronstadt Rebellion
- 1922-45: Fascism
- 1922-52: Stalin is General Secretary of PCUS
- 1925-27: Canton and Shanghai revolt
- 1925: Comitato d'Intesa
- 1926: General strike in Britain
- 1926: Lyons Congress of PCd’I
- 1927: Vienna revolt
- 1928: First five-year plan
- 1928: Left Fraction of the PCd'I
- 1929: Great Depression
- 1950s
- 1970s
- 1969-80: Anni di piombo in Italy
- 1971: End of the Bretton Woods System
- 1971: Microprocessor
- 1973: Pinochet's military junta in Chile
- 1975: Toyotism (just-in-time)
- 1977-81: International Conferences Convoked by PCInt
- 1977: '77 movement
- 1978: Economic Reforms in China
- 1978: Islamic Revolution in Iran
- 1978: South Lebanon conflict
- 2010s
- 2010: Greek debt crisis
- 2011: War in Libya
- 2011: Indignados and Occupy movements
- 2011: Sovereign debt crisis
- 2011: Tsunami and Nuclear Disaster in Japan
- 2011: Uprising in Maghreb
- 2014: Euromaidan
- 2016: Brexit Referendum
- 2017: Catalan Referendum
- 2019: Maquiladoras Struggle
- 2010: Student Protests in UK and Italy
- 2011: War in Syria
- 2013: Black Lives Matter Movement
- 2014: Military Intervention Against ISIS
- 2015: Refugee Crisis
- 2018: Haft Tappeh Struggle
- 2018: Climate Movement
People
- Amadeo Bordiga
- Anton Pannekoek
- Antonio Gramsci
- Arrigo Cervetto
- Bruno Fortichiari
- Bruno Maffi
- Celso Beltrami
- Davide Casartelli
- Errico Malatesta
- Fabio Damen
- Fausto Atti
- Franco Migliaccio
- Franz Mehring
- Friedrich Engels
- Giorgio Paolucci
- Guido Torricelli
- Heinz Langerhans
- Helmut Wagner
- Henryk Grossmann
- Karl Korsch
- Karl Liebknecht
- Karl Marx
- Leon Trotsky
- Lorenzo Procopio
- Mario Acquaviva
- Mauro jr. Stefanini
- Michail Bakunin
- Onorato Damen
- Ottorino Perrone (Vercesi)
- Paul Mattick
- Rosa Luxemburg
- Vladimir Lenin
Politics
- Anarchism
- Anti-Americanism
- Anti-Globalization Movement
- Antifascism and United Front
- Antiracism
- Armed Struggle
- Autonomism and Workerism
- Base Unionism
- Bordigism
- Communist Left Inspired
- Cooperativism and autogestion
- DeLeonism
- Environmentalism
- Fascism
- Feminism
- German-Dutch Communist Left
- Gramscism
- ICC and French Communist Left
- Islamism
- Italian Communist Left
- Leninism
- Liberism
- Luxemburgism
- Maoism
- Marxism
- National Liberation Movements
- Nationalism
- No War But The Class War
- PCInt-ICT
- Pacifism
- Parliamentary Center-Right
- Parliamentary Left and Reformism
- Peasant movement
- Revolutionary Unionism
- Russian Communist Left
- Situationism
- Stalinism
- Statism and Keynesism
- Student Movement
- Titoism
- Trotskyism
- Unionism
Regions
User login
This work is licensed under a Creative Commons Attribution 3.0 Unported License.